<html><head><meta name="color-scheme" content="light dark"></head><body><pre style="word-wrap: break-word; white-space: pre-wrap;">%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%
% Contents: Customising LaTeX output
% $Id: custom.tex 533 2015-04-09 13:00:40Z oetiker $
%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%
\chapter{\LaTeX i seadistamine}

\begin{intro}
Seni Ãµpitud kÃ¤skudega loodud dokumendid on vÃ¤limuselt aktsepteeritavad
laia lugejaskonna jaoks. Kuigi nad ei hiilga toredusega, jÃ¤rgivad nad
kÃµiki vÃ¤ljakujunenud tÃ¼pograafiareegleid, mistÃµttu neid on kerge lugeda
ja kena vaadata.

Kuid tuleb ette olukordi, kus \LaTeX is mÃµni vajalik kÃ¤sk vÃµi keskkond
puudub vÃµi mÃµne olemasoleva kÃ¤su vÃ¤ljund ei vasta tingimustele. Selles
peatÃ¼kis pÃ¼Ã¼ame anda nÃµu, kuidas Ãµpetada \LaTeX ile uusi trikke ja
kuidas panna ta looma vÃ¤ljundit, mis erineb vaikimisi saadavast
vÃ¤ljundist.
\end{intro}

\section{Uued kÃ¤sud, keskkonnad ja paketid}

Olete vÃµib-olla juba tÃ¤hele pannud, et kÃµik selles raamatus sissetoodud
kÃ¤sud on trÃ¼kitud kasti sees ja et nad esinevad ka aineregistris raamatu
lÃµpus. Selle asemel et realiseerida see igal pool vahetult \LaTeX i
kÃ¤skudega, olen koostanud \index{pakett}paketi, milles on defineeritud uued
kÃ¤sud ja keskkonnad. NÃ¼Ã¼d vÃµib lihtsalt kirjutada:

\begin{example}
\begin{lscommand}
\ci{liba}
\end{lscommand}
\end{example}

Selles nÃ¤ites on kasutatud nii uut keskkonda nimega \ei{lscommand}, mis
joonistab kÃ¤su Ã¼mber kasti, kui ka uut kÃ¤sku nimega \ci{ci}, mis trÃ¼kib
kÃ¤su nime ja lisab vastava kirje aineregistrisse. Seda vÃµib jÃ¤rele
kontrollida: raamatu tagant aineregistrist leiab kÃ¤su \ci{liba} kirje,
mis viitab igale lehekÃ¼ljele, kus kÃ¤sku \ci{liba} on mainitud.

Kui teose autor peaks otsustama, et kast kÃ¤skude Ã¼mber talle enam ei
meeldi, siis vÃµib lihtsalt muuta keskkonna \ei{lscommand}
definitsiooni ja luua uue kujunduse. See on palju hÃµlpsam kui kÃ¤ia lÃ¤bi
terve dokument, pÃ¼Ã¼des Ã¼les leida kÃµik kohad, kus on sÃµna Ã¼mber kast
joonistatud tavaliste \LaTeX i kÃ¤skudega.

\subsection{Uued kÃ¤sud}

Uusi kÃ¤ske saab moodustada
kÃ¤suga\index{argument}\index{argument!valikuline}
\begin{lscommand}
\ci{newcommand}\verb|{|%
       \emph{nimi}\verb|}[|\emph{arv}\verb|]{|\emph{definitsioon}\verb|}|
\end{lscommand}
\noindent PÃµhiliselt nÃµuab see kÃ¤sk kahte argumenti: loodava kÃ¤su
\emph{nimi} ja kÃ¤su \emph{definitsioon}. Argument \emph{num}
nurksulgudes on valikuline ja mÃ¤Ã¤rab uue kÃ¤su argumentide arvu (vÃµimalik
on kuni 9). Kui see puudub, siis on argumentide arvuks 0, st argumendid
pole lubatud.

JÃ¤rgmised kaks nÃ¤idet peaksid aitama mÃµtet selgitada. Esimeses nÃ¤ites
defineeritakse uus kÃ¤sk \ci{mvl}, mis on lÃ¼hend fraasist "`Mitte vÃ¤ga
lÃ¼hike \LaTeXe{} sissejuhatus"'. Niisugune kÃ¤sk vÃµib olla abiks, kui
selle raamatu pealkirja tuleb kirjutada korduvalt ja korduvalt.

\begin{example}
\newcommand{\mvl}{Mitte vÃ¤ga
    lÃ¼hike \LaTeXe{}
    sissejuhatus}
See on "`\mvl"' \ldots{}
"`\mvl"'
\end{example}

Teine nÃ¤ide demonstreerib, kuidas defineerida kÃ¤sku, millel on Ã¼ks
argument. MÃ¤rgis \verb|#1| asendatakse argumendiga, mis kÃ¤sule ette
antakse. Kui vaja on rohkem kui Ã¼hte argumenti, siis jÃ¤rgmine on
\verb|#2| ja nii edasi.

\begin{example}
\newcommand{\xlit}[2]
 {See on \emph{#1}
  #2 \LaTeXe{} sissejuhatus}
% dokumendi tekstis
\begin{itemize}
\item \xlit{mitte vÃ¤ga}{lÃ¼hike}
\item \xlit{eriti}{pikk}
\end{itemize}
\end{example}

\LaTeX{} ei luba luua uut kÃ¤sku, mis kirjutab mÃµne olemasoleva Ã¼le. Kuid
on olemas spetsiaalne kÃ¤sk, kui tarvis on teha just seda:
\ci{renewcommand}. Selle sÃ¼ntaks on sama nagu kÃ¤sul \verb|\newcommand|.

Teatavatel juhtudel vÃµib vaja minna kÃ¤sku \ci{providecommand}. See
tÃ¶Ã¶tab samamoodi nagu \ci{newcommand}, kuid kui kÃ¤sk on juba
defineeritud, siis \LaTeXe{} lihtsalt ignoreerib uut definitsiooni.

MÃµnda asja tuleb tÃ¤hele panna \LaTeX i kÃ¤skudele jÃ¤rgneva tÃ¼hja ruumi
puhul, rohkem infot leiab lehekÃ¼ljelt \pageref{whitespace}.

\subsection{Uued keskkonnad}

KÃ¤suga \verb|\newcommand| sarnaselt on olemas kÃ¤sk uute keskkondade
loomiseks. Sellel kÃ¤sul \ci{newenvironment} on jÃ¤rgmine sÃ¼ntaks:

\begin{lscommand}
\ci{newenvironment}\verb|{|%
       \emph{nimi}\verb|}[|\emph{arv}\verb|]{|%
       \emph{enne}\verb|}{|\emph{pÃ¤rast}\verb|}|
\end{lscommand}

KÃ¤sul \ci{newenvironment} vÃµib jÃ¤llegi olla valikuline argument.
Argumendis \emph{enne} mÃ¤Ã¤ratud materjal tÃ¶Ã¶deldakse enne keskkonnas
oleva teksti tÃ¶Ã¶tlemist. Argumendi \emph{pÃ¤rast} materjal tÃ¶Ã¶deldakse
siis, kui kohatakse kÃ¤sku \verb|\end{|\emph{nimi}\verb|}|.

KÃ¤su \ci{newenvironment} kasutamist illustreerib jÃ¤rgmine nÃ¤ide.
\begin{example}
\newenvironment{kuningas}
 {\rule{1ex}{1ex}%
      \hspace{\stretch{1}}}
 {\hspace{\stretch{1}}%
      \rule{1ex}{1ex}}

\begin{kuningas}
Mu ustavad alamad \ldots
\end{kuningas}
\end{example}

Argumenti \emph{arv} kasutatakse samamoodi nagu kÃ¤sus
\verb|\newcommand|. \LaTeX{} kontrollib, et defineeritavat keskkonda ei
oleks enne olemas. Kui on tÃµesti tarvis olemasolevat keskkonda muuta,
siis selleks on kÃ¤sk \ci{renewenvironment}, mille sÃ¼ntaks on sama nagu
kÃ¤sul \ci{newenvironment}.

Ãœlaltoodud nÃ¤ites esinevate kÃ¤skude tÃ¤hendust selgitatakse hiljem. KÃ¤sku
\ci{rule} vaadeldakse lehekÃ¼ljel \pageref{sec:rule}, kÃ¤skude \ci{hspace}
ja \ci{stretch} kohta leiab rohkem infot lehekÃ¼ljelt
\pageref{sec:hspace}.

\subsection{LisatÃ¼hikud}

Uusi keskkondi luues vÃµib kergesti saada nÃµelata sissehiilivatest
lisatÃ¼hikutest, millel vÃµib olla potentsiaalselt fataalne efekt, nÃ¤iteks
pÃ¼Ã¼des defineerida keskkonda tiitli jaoks, mis lÃ¼litab vÃ¤lja nii iseenda
taande kui ka sellele jÃ¤rgneva lÃµigu taande.

\begin{example}
\newenvironment{lihtne}%
 {\noindent}%
 {\par\noindent}

\begin{lihtne}
Vaata tÃ¼hikut\\vasakul.
\end{lihtne}
Sama\\siin.
\end{example}

Vastumeetmena vÃµib keskkonna alguseplokki panna kÃ¤su \ci{ignorespaces},
siis ignoreerib keskkond kÃµiki tÃ¼hikuid, mis tulevad ette vahetult
pÃ¤rast alguseploki tÃ¤itmist. LÃµpuplokk on keerulisem, sest keskkonna
lÃµpus toimub eritÃ¶Ã¶tlus. KÃ¤su \ci{ignorespacesafterend} toimel annab
\LaTeX{} kÃ¤su \ci{ignorespaces} pÃ¤rast seda, kui lÃµpu eritÃ¶Ã¶tlus on
toimunud.

\begin{example}
\newenvironment{korrektne}%
 {\noindent\ignorespaces}%
 {\par\noindent%
   \ignorespacesafterend}

\begin{korrektne}
Pole tÃ¼hikut\\vasakul.
\end{korrektne}
Sama\\siin.
\end{example}

\subsection{KÃ¤surea \LaTeX}

OperatsioonisÃ¼steemides nagu Unix kasutatakse \LaTeX i projektide
kompileerimiseks koostefaile (\emph{makefile}). Sellega seoses vÃµib
pakkuda huvi vÃµimalus produtseerida samast dokumendist erinevaid
versioone, kutsudes \LaTeX i vÃ¤lja kÃ¤surea argumentidega.

NÃ¤iteks vÃµib dokumenti lisada jÃ¤rgmise struktuuri:
\begin{code}
\begin{verbatim}
\usepackage{ifthen}
\ifthenelse{\equal{\mustvalge}{true}}{
  % mustvalge vÃ¤ljund; tee midagi..
}{
  % vÃ¤rviline vÃ¤ljund; tee midagi muud..
}
\end{verbatim}
\end{code}
NÃ¼Ã¼d saab \LaTeX i vÃ¤lja kutsuda nii:
\begin{lscommand}
\verb|latex '\newcommand{\mustvalge}{true}\input{test.tex}'|
\end{lscommand}
KÃµigepealt defineeritakse kÃ¤sk \verb|\mustvalge| ja seejÃ¤rel loetakse
sisse tegelik fail. Seades \verb|\mustvalge| vÃ¤Ã¤rtuseks \verb|false|,
luuakse dokumendist vÃ¤rviline versioon.

\subsection{Oma pakett}

Kui defineerida palju uusi keskkondi ja kÃ¤ske, siis muutub dokumendi
preambul Ã¼snagi pikaks. Sellises olukorras on hea mÃµte koondada kÃµik
kÃ¤su- ja keskkonnadefinitsioonid omaette \LaTeX i \wi{pakett}i. Dokumendis
kÃ¤ttesaadavaks saab selle paketi teha kÃ¤suga \ci{usepackage}.

\begin{figure}[!htbp]
\begin{lined}{\textwidth}
\begin{verbatim}
% Tobias Oetikeri demopakett
\ProvidesPackage{demopakett}
\newcommand{\mvl}{Mitte vÃ¤ga lÃ¼hike \LaTeX i
                   sissejuhatus}
\newcommand{\xlit}[1]{\emph{#1} lÃ¼hike \LaTeX i
                       sissejuhatus}
\newenvironment{kuningas}{\begin{quote}}{\end{quote}}
\end{verbatim}
\end{lined}
\caption{NÃ¤itepakett} \label{package}
\end{figure}

Paketi kirjutamine seisneb peamiselt dokumendi preambuli sisu
kopeerimises eraldi faili, mille nimi lÃµpeb laiendiga \eei{sty}. On
Ã¼ks spetsiaalkÃ¤sk%
\begin{lscommand}
\ci{ProvidesPackage}\verb|{|\emph{paketi nimi}\verb|}|
\end{lscommand}
\noindent mis pannakse paketifaili algusesse. KÃ¤sk
\verb|\ProvidesPackage| teatab \LaTeX ile paketi nime ja vÃµimaldab tal
anda sisuka veateate, kui paketti proovitakse sisse lugeda kaks korda.
Joonisel~\ref{package} on toodud vÃ¤ike nÃ¤itepakett, mis sisaldab
eelnevates nÃ¤idetes defineeritud kÃ¤ske.

\section{Kirjad ja suurused}
\label{sec:fontsize}

\subsection{Kirja muutmise kÃ¤sud}
\index{kiri}\index{kirjasuurus} \LaTeX{} valib sobiva kirjatÃ¼Ã¼bi ja
-suuruse vastavalt dokumendi loogilisele struktuurile (jaotised,
allmÃ¤rkused, \ldots). MÃµnel juhul vÃµib tekkida soov muuta kirju ja
nende suurusi kÃ¤sitsi. Seda vÃµib teha tabelites~\ref{fonts}
ja~\ref{sizes} loetletud kÃ¤skudega. Iga kirja tegelik suurus on
kujunduse kÃ¼simus ja sÃµltub dokumendiklassist ning selle suvanditest.
Tabelis~\ref{tab:pointsizes} on kirjakÃ¤skude absoluutsed
punktisuurused, mis kehtivad standardsetes dokumendiklassides.

\begin{example}
{\small VÃ¤ikesed ja
\textbf{paksud} roomlased}
valitsesid {\Large kogu suurt
\textit{Itaaliat}.}
\end{example}

\begin{table}[!tbp]
\caption{KirjatÃ¼Ã¼bid} \label{fonts}
\begin{lined}{12cm}
%
% Alan suggested not to tell about the other form of the command
% eg \verb|\sffamily| or \verb|\bfseries|. This seems a good thing to me.
%
\begin{tabular}{@{}rl@{\qquad}rl@{}}
\fni{textrm}\verb|{...}|        &amp;      \textrm{\wi{seriifkiri}}&amp;
\fni{textsf}\verb|{...}|        &amp;      \textsf{\wi{seriifideta kiri}}\\
\fni{texttt}\verb|{...}|        &amp;      \texttt{\wi{masinakiri}}\\[6pt]
\fni{textmd}\verb|{...}|        &amp;      \textmd{\wi{keskmine kiri}}&amp;
\fni{textbf}\verb|{...}|        &amp;      \textbf{\wi{paks kiri}}\\[6pt]
\fni{textup}\verb|{...}|        &amp;      \textup{\wi{pÃ¼stkiri}}&amp;
\fni{textit}\verb|{...}|        &amp;      \textit{\wi{kursiivkiri}}\\
\fni{textsl}\verb|{...}|        &amp;      \textsl{\wi{kaldkiri}}&amp;
\fni{textsc}\verb|{...}|        &amp;      \textsc{\wi{kapiteelkiri}}\\[6pt]
\ci{emph}\verb|{...}|           &amp;      \emph{\wi{rÃµhutatud kiri}} &amp;
\fni{textnormal}\verb|{...}|    &amp;      \textnormal{\wi{dokumendikiri}}
\end{tabular}

\bigskip
\end{lined}
\end{table}

\begin{table}[!tp]
\index{kirjasuurus}
\caption{Kirjasuurused} \label{sizes}
\begin{lined}{12cm}
\begin{tabular}{@{}ll}
\fni{tiny}         &amp; \tiny        pisitilluke kiri \\
\fni{scriptsize}   &amp; \scriptsize  vÃ¤ga vÃ¤ike kiri\\
\fni{footnotesize} &amp; \footnotesize  Ã¼sna vÃ¤ike kiri\\
\fni{small}        &amp;  \small            vÃ¤ike kiri\\
\fni{normalsize}   &amp;  \normalsize  harilik kiri\\
\fni{large}        &amp;  \large       suur kiri
\end{tabular}%
\qquad\begin{tabular}{ll@{}}
\fni{Large}        &amp;  \Large       suurem kiri\\[5pt]
\fni{LARGE}        &amp;  \LARGE       vÃ¤ga suur kiri\\[5pt]
\fni{huge}         &amp;  \huge        tohutu\\[5pt]
\fni{Huge}         &amp;  \Huge        hiiglaslik
\end{tabular}

\bigskip
\end{lined}
\end{table}

\begin{table}[!tbp]
\caption{Absoluutsed punktisuurused standardklassides}\label{tab:pointsizes}
\label{tab:sizes}
\begin{lined}{12cm}
\begin{tabular}{lrrr}
 &amp;
\multicolumn{1}{c}{\texttt{10pt} (vaikesuvand) } &amp;
           \multicolumn{1}{c}{\texttt{11pt} suvand}  &amp;
           \multicolumn{1}{c}{\texttt{12pt} suvand}\\
\verb|\tiny|       &amp; 5\,pt  &amp; 6\,pt &amp; 6\,pt\\
\verb|\scriptsize| &amp; 7\,pt  &amp; 8\,pt &amp; 8\,pt\\
\verb|\footnotesize| &amp; 8\,pt &amp; 9\,pt &amp; 10\,pt \\
\verb|\small|        &amp; 9\,pt &amp; 10\,pt &amp; 11\,pt \\
\verb|\normalsize| &amp; 10\,pt &amp; 11\,pt &amp; 12\,pt \\
\verb|\large|      &amp; 12\,pt &amp; 12\,pt &amp; 14\,pt \\
\verb|\Large|      &amp; 14\,pt &amp; 14\,pt &amp; 17\,pt \\
\verb|\LARGE|      &amp; 17\,pt &amp; 17\,pt &amp; 20\,pt\\
\verb|\huge|       &amp; 20\,pt &amp; 20\,pt &amp; 25\,pt\\
\verb|\Huge|       &amp; 25\,pt &amp; 25\,pt &amp; 25\,pt\\
\end{tabular}

\bigskip
\end{lined}
\end{table}


\begin{table}[!tbp]
\caption{Valemikirjad} \label{mathfonts}
\begin{lined}{0.7\textwidth}
\begin{tabular}{@{}ll@{}}
\fni{mathrm}\verb|{...}|&amp;     $\mathrm{Seriifkiri}$\\
\fni{mathbf}\verb|{...}|&amp;     $\mathbf{Paks\ kiri}$\\
\fni{mathsf}\verb|{...}|&amp;     $\mathsf{Seriifideta\ kiri}$\\
\fni{mathtt}\verb|{...}|&amp;     $\mathtt{Masinakiri}$\\
\fni{mathit}\verb|{...}|&amp;     $\mathit{Kursiivkiri}$\\
\fni{mathcal}\verb|{...}|&amp;    $\mathcal{KALLIGRAAFILINE\ KIRI}$\\
\fni{mathnormal}\verb|{...}|&amp; $\mathnormal{Harilik\ kiri}$\\
\end{tabular}

%\begin{tabular}{@{}lll@{}}
%\textit{Command}&amp;\textit{Example}&amp;    \textit{Output}\\[6pt]
%\fni{mathcal}\verb|{...}|&amp;    \verb|$\mathcal{B}=c$|&amp;     $\mathcal{B}=c$\\
%\fni{mathscr}\verb|{...}|&amp;    \verb|$\mathscr{B}=c$|&amp;     $\mathscr{B}=c$\\
%\fni{mathrm}\verb|{...}|&amp;     \verb|$\mathrm{K}_2$|&amp;      $\mathrm{K}_2$\\
%\fni{mathbf}\verb|{...}|&amp;     \verb|$\sum x=\mathbf{v}$|&amp; $\sum x=\mathbf{v}$\\
%\fni{mathsf}\verb|{...}|&amp;     \verb|$\mathsf{G\times R}$|&amp;        $\mathsf{G\times R}$\\
%\fni{mathtt}\verb|{...}|&amp;     \verb|$\mathtt{L}(b,c)$|&amp;   $\mathtt{L}(b,c)$\\
%\fni{mathnormal}\verb|{...}|&amp; \verb|$\mathnormal{R_{19}}\neq R_{19}$|&amp;
%$\mathnormal{R_{19}}\neq R_{19}$\\
%\fni{mathit}\verb|{...}|&amp;     \verb|$\mathit{ffi}\neq ffi$|&amp; $\mathit{ffi}\neq ffi$
%\end{tabular}

\bigskip
\end{lined}
\end{table}

\LaTeXe{} olulise iseÃ¤rasusena on kirjade atribuudid Ã¼ksteisest
sÃµltumatud. See tÃ¤hendab, et on vÃµimalik anda suuruse vÃµi isegi
kirjatÃ¼Ã¼bi muutmise kÃ¤sk ja ikkagi sÃ¤ilitada varem seatud paksu vÃµi
kaldkirja atribuut.

Valemire\v{z}iimis saab kirjamuutmise kÃ¤ske kasutada ajutiselt
valemire\v{z}iimist lahkumiseks ja hariliku teksti sisestamiseks. Kui on
soov valemi vormistamisel lÃ¼lituda Ã¼mber mÃµnele muule kirjale, siis
lÃ¤heb vaja veel omaette kÃ¤ske, vt tabelit~\ref{mathfonts}.


Kirjasuuruse kÃ¤skude puhul mÃ¤ngivad olulist rolli \wi{looksulud}, mille
abil moodustatakse \index{rÃ¼hm}\emph{rÃ¼hmi}. RÃ¼hmad piiravad enamiku
\LaTeX i kÃ¤skude skoopi.

\begin{example}
Ta armastab {\LARGE suuri
ja {\small vÃ¤ikesi} tÃ¤hti}.
\end{example}

Kirjasuuruse kÃ¤sud muudavad ka reavahet, kuid ainult siis, kui lÃµik
lÃµpeb kirjasuuruse kÃ¤su mÃµjupiirkonnas. Sulgev looksulg \verb|}| ei tohi
seega tulla liiga vara. JÃ¤rgmises kahes nÃ¤ites tasub tÃ¤hele panna kÃ¤su
\ci{par} asukohta.\footnote{\ci{par} on samavÃ¤Ã¤rne tÃ¼hja reaga.}

\begin{example}
{\Large Ã„ra loe seda!
 See ei ole tÃµsi.
 VÃµid mind uskuda!\par}
\end{example}

\begin{example}
{\Large See ei ole samuti tÃµsi.
Arvesta, et olen valetaja.}\par
\end{example}

Terve tekstilÃµigu vÃµi veelgi pikema tekstiploki kirjasuuruse muutmiseks
vÃµib kasutada kirjamuutmiskÃ¤ske keskkonna vormis.

\begin{example}
\begin{Large}
See pole tÃµsi.
Kuid jÃ¤llegi, mis tÃ¤napÃ¤eval
\ldots
\end{Large}
\end{example}

\noindent See hoiab palju kokku looksulgude loendamist.

\subsection{Ohtlik, Will Robinson, ohtlik}

Nagu esimese peatÃ¼ki alguses mÃ¤rgitud, on ohtlik selliseid otseseid
kÃ¤ske oma dokumenti kuhjata, sest nad tÃ¶Ã¶tavad vastu \LaTeX i
pÃµhiideele, milleks on dokumendi loogilise ja visuaalse mÃ¤rgenduse lahus
hoidmine. See tÃ¤hendab, et kui mitmes kohas kasutatakse teatavat tÃ¼Ã¼pi
informatsiooni trÃ¼kkimiseks sama kirjamuutmiskÃ¤sku, siis tuleks kÃ¤suga
\verb|\newcommand| defineerida kirjamuutmiskÃ¤su jaoks "`loogiline
Ã¼mbris"'.

\begin{example}
\newcommand{\ups}[1]{%
 \textbf{#1}}
Ã„ra \ups{sisene} sellesse ruumi,
selle ruumi on hÃµivanud tundmatu
pÃ¤ritolu ja otstarbega
\ups{masinad}.
\end{example}

Sellise lÃ¤henemise eelis on see, et autor saab mÃµnel hilisemal hetkel
otsustada, et ohu visuaalseks esituseks sobib paremini miski muu kui
\verb|\textbf|, ilma et oleks vaja dokument lÃ¤bi lapata, otsides Ã¼les
kÃµik kÃ¤su \verb|\textbf| esinemised ja tehes kindlaks, kas igaÃ¼ks neist
oli mÃµeldud ohu tÃ¤histamiseks vÃµi tÃ¤itis mingit teist eesmÃ¤rki.

Tasub tÃ¤hele panna, et kÃ¤skida \LaTeX il midagi \emph{rÃµhutada} ja
kÃ¤skida tal kasutada erinevat \textit{kirja} ei ole Ã¼ks ja sama. KÃ¤sk
\ci{emph} vÃµtab arvesse konteksti, samas kui kirjakÃ¤sud on absoluutsed.

\begin{example}
\textit{On tÃ¤iesti vÃµimalik
  \emph{rÃµhutada} teksti, mis
  on trÃ¼kitud kursiivis,}
\textsf{%
  \emph{seriifideta} kirjas}
\texttt{vÃµi
  \emph{masinakirja} stiilis.}
\end{example}

\subsection{NÃµuanne}

LÃµpetades teekonna kirjade ja kirjasuuruste maale, on siin veel
Ã¼ks vÃ¤ike nÃµuanne:

\begin{quote}
  \underline{\textbf{Pea meeles\Huge!}} \textit{Mida}
  \textsf{Ro\textbf{\LARGE H}\texttt{K}\textsl{E}M} kirju \Huge sa
  \tiny oma \footnotesize \textbf{dokumendis} \small \texttt{kasutad},
  \large \textit{seda} \textsc{loetavamaks} ja
  \textsl{\textsf{ilusamaks} see mu\large u\Large t\LARGE u\huge b}.
\end{quote}

\section{Vahed}

\subsection{Reavahed}

\index{reavahed} Soovides jÃ¤tta ridade vahele rohkem ruumi,
vÃµib dokumendi preambulisse panna kÃ¤su
\begin{lscommand}
\ci{linespread}\verb|{|\emph{tegur}\verb|}|
\end{lscommand}
\noindent "`Pooleteisekordse"' reavahe annab \verb|\linespread{1.3}| ja
"`kahekordse"' reavahe \verb|\linespread{1.6}|. Tavalistel reavahedel
laiendus puudub, nii et laiendusteguri vaikevÃ¤Ã¤rtus
on~1.\index{kahekordne reavahe}

KÃ¤su \ci{linespread} mÃµju on Ã¼sna drastiline ja avaldamiseks mÃµeldud tÃ¶Ã¶
jaoks ebakohane. Seega kui reavahe muutmiseks on olemas hea pÃµhjus, siis
vÃµiks seda teha kÃ¤suga\cih{baselineskip}
\begin{lscommand}
\verb|\setlength{\baselineskip}{1.5\baselineskip}|
\end{lscommand}

\begin{example}
{\setlength{\baselineskip}%
           {1.5\baselineskip}
Selle lÃµigu vormistamisel on
alusjoonte hÃ¼ppeks mÃ¤Ã¤ratud 1{,}5
korda senine vÃ¤Ã¤rtus. Pane tÃ¤hele
lÃµigukÃ¤sku lÃµigu lÃµpus.\par}

Sellel lÃµigul on kindel eesmÃ¤rk:
ta nÃ¤itab, et sulgeva looksulu
jÃ¤rel on kÃµik jÃ¤lle normaalne.
\end{example}

\subsection{LÃµigu vormindamine}\label{parsp}

\LaTeX is on kaks parameetrit, mis mÃµjutavad lÃµigu kÃ¼ljendust.
Paigutades sisendfaili preambulisse definitsioonid nagu
\begin{code}
\ci{setlength}\verb|{|\ci{parindent}\verb|}{0pt}| \\
\verb|\setlength{|\ci{parskip}\verb|}{1ex plus 0.5ex minus 0.2ex}|
\end{code}
on vÃµimalik muuta lÃµikude vormindust. Need kÃ¤sud suurendavad kahe lÃµigu
vahele jÃ¤etavat ruumi ja samal ajal seavad lÃµigu algtaande
nulliks.\index{taane}

Pikkuse komponendid \texttt{plus} ja \texttt{minus} Ã¼tlevad \TeX ile, et
lÃµikudevahelist hÃ¼pet vÃµib kokku suruda vÃµi vÃ¤lja venitada mÃ¤Ã¤ratud
vÃ¤Ã¤rtuste vÃµrra, kui see on vajalik lÃµigu korralikuks mahutamiseks
lehekÃ¼ljele.

Mandri-Euroopa tÃ¼pograafias eraldataksegi lÃµike tavaliselt tÃ¼hja reaga
ja lÃµigu esimest rida ei taandata. Kuid need kÃ¤sud mÃµjutavad ka
sisukorda, mille ridade vahele jÃ¤etakse samuti rohkem vahet. Selle
vÃ¤ltimiseks vÃµib nimetatud kaks kÃ¤sku viia preambulist dokumendi sisusse
mingisse kohta pÃ¤rast kÃ¤sku \verb|\tableofcontents| vÃµi neid Ã¼ldse mitte
kasutada, sest professionaalselt kÃ¼ljendatud raamatutes eraldatakse
lÃµike enamasti taandridade, mitte lÃµiguvahede abil.

Kui taandamata lÃµigu esimesele reale on vaja lisada \wi{taane}, vÃµib
lÃµiku alustada kÃ¤suga
\begin{lscommand}
\ci{indent}
\end{lscommand}
\noindent Selge, et sellel on mingi mÃµju ainult siis, kui
\verb|\parindent| ei ole null.\footnote{Igale jaotisepÃ¤isele jÃ¤rgneva
esimese lÃµigu taandamiseks sobib pakett \pai{indentfirst} komplektist
Tools.}

Taandeta lÃµigu moodustamiseks tuleks lÃµigu esimeseks kÃ¤suks panna
\begin{lscommand}
\ci{noindent}
\end{lscommand}
\noindent See on otstarbekas siis, kui dokument algab otse pÃµhitekstiga,
mitte jaotisekÃ¤suga.

\subsection{Horisontaalvahe}

\label{sec:hspace}
\LaTeX{} mÃ¤Ã¤rab sÃµnade ja lausete vahed automaatselt. Horisontaalvahet
saab lisada kÃ¤suga \index{horisontaalvahe}\index{vahe!horisontaalne}
\begin{lscommand}
\ci{hspace}\verb|{|\emph{pikkus}\verb|}|
\end{lscommand}
Kui see vahe peab alles jÃ¤Ã¤ma isegi siis, kui ta satub rea algusesse vÃµi
lÃµppu, vÃµib kÃ¤su \ci{hspace} asemel anda kÃ¤su \ci{hspace*}.
Argument \emph{pikkus} on lihtsamal juhul arv koos mÃµÃµtÃ¼hikuga. KÃµige
tÃ¤htsamad mÃµÃµtÃ¼hikud on toodud tabelis~\ref{units}.

\begin{example}
See\hspace{1.5cm}on vahe
pikkusega 1{,}5 cm.
\end{example}
\begin{table}[tbp]
\index{Ã¼hikud}\index{mÃµÃµtÃ¼hikud}
\caption{\TeX i mÃµÃµtÃ¼hikud} \label{units}
\begin{lined}{9.5cm}
\begin{tabular}{@{}ll@{}}
\texttt{mm} &amp; millimeeter $\approx 1/25$~tolli \quad \demowidth{1mm} \\
\texttt{cm} &amp; sentimeeter = 10~mm  \quad \demowidth{1cm}                     \\
\texttt{in} &amp; toll $=$ 25{,}4~mm \quad \demowidth{1in}                    \\
\texttt{pt} &amp; punkt $\approx 1/72$~tolli $\approx \frac{1}{3}$~mm  \quad\demowidth{1pt}\\
\texttt{em} &amp; tÃ¤he M ligikaudne laius jooksvas kirjas \quad \demowidth{1em}\\
\texttt{ex} &amp; tÃ¤he x ligikaudne kÃµrgus jooksvas kirjas\quad \demowidth{1ex}
\end{tabular}

\bigskip
\end{lined}
\end{table}

\label{cmd:stretch}
KÃ¤sk
\begin{lscommand}
\ci{stretch}\verb|{|\emph{n}\verb|}|
\end{lscommand}
\noindent loob spetsiaalse paisuva vahe. See venib niikaua, kuni reas on
kogu jÃ¤relejÃ¤Ã¤nud ruum tÃ¤idetud. Kui samas reas antakse mitu
\verb|\hspace{\stretch{|\emph{n}\verb|}}|-kÃ¤sku, siis tÃ¤idavad nad kogu
olemasoleva ruumi vÃµrdeliselt oma paisumisteguritega.

\begin{example}
x\hspace{\stretch{1}}
x\hspace{\stretch{3}}x
\end{example}

Horisontaalvahet ja teksti koos kasutades vÃµib olla mÃµttekas muuta vahe
suurust olenevalt jooksva kirja suurusest. Seda saab teha kirjast
sÃµltuvate Ã¼hikute \texttt{em} ja \texttt{ex} abil:

\begin{example}
{\Large{}suu\hspace{1em}r}\\
{\tiny{}vÃ¤ik\hspace{1em}e}
\end{example}

\subsection{Vertikaalvahe}

Vahed lÃµikude, jaotiste, alajaotiste, \ldots{} vahel mÃ¤Ã¤rab \LaTeX{}
automaatselt. Kui vaja, saab vertikaalvahet \emph{kahe lÃµigu vahele}
lisada kÃ¤suga
\begin{lscommand}
\ci{vspace}\verb|{|\emph{pikkus}\verb|}|
\end{lscommand}

See kÃ¤sk tuleks tavaliselt panna kahe tÃ¼hja rea vahele. Kui vahe peab
sÃ¤ilima ka lehekÃ¼lje Ã¼la- vÃµi alaÃ¤Ã¤res, vÃµib kÃ¤su \ci{vspace} asendada
selle tÃ¤rniga versiooniga \ci{vspace*}.
\index{vertikaalvahe}\index{vahe!vertikaalne}
\index{kÃ¤sk!tÃ¤rniga}\index{tÃ¤rniga kÃ¤sk}

KÃ¤ske \verb|\stretch| ja \verb|\pagebreak| koos kasutades saab teksti
trÃ¼kkida lehekÃ¼lje viimasele reale vÃµi tsentreerida teksti lehekÃ¼ljel
vertikaalselt:
\begin{code}
\begin{verbatim}
Natuke teksti \ldots

\vspace{\stretch{1}}
See lÃ¤heb lehekÃ¼lje viimasele reale.\pagebreak
\end{verbatim}
\end{code}

Lisavahet \emph{sama} lÃµigu kahe rea vahele vÃµi tabelisse saab jÃ¤tta
kÃ¤suga
\begin{lscommand}
\ci{\bs}\verb|[|\emph{pikkus}\verb|]|
\end{lscommand}

KÃ¤skudega \ci{bigskip} ja \ci{smallskip} saab lisada eeldefineeritud
suurusega vertikaalvahe, ilma tÃ¤psete arvudega vaeva nÃ¤gemata.

\section{LehekÃ¼lje kujundus}

\begin{figure}[!hp]
\begin{center}
\makeatletter\lay@layout\makeatother%\par
\raisebox{-2.65\baselineskip}{\hspace*{-14.9em}\ttfamily\footnotesize \bs evensidemargin}
\end{center}
\vspace*{1.8cm}
\caption[Selle raamatu kujunduse parameetrid]{Selle raamatu kujunduse
parameetrid. Oma dokumendi kujunduse saab trÃ¼kkida paketiga
\pai{layout}}
\label{fig:layout}
\cih{hoffset}
\cih{voffset}
\cih{oddsidemargin}
\cih{evensidemargin}
\cih{topmargin}
\cih{headheight}
\cih{headsep}
\cih{textheight}
\cih{textwidth}
\cih{marginparsep}
\cih{marginparwidth}
\cih{footskip}
\cih{marginparpush}
\cih{paperheight}
\cih{paperwidth}
\end{figure}

\index{lehekÃ¼lje kujundus}
\LaTeXe{} vÃµimaldab kÃ¤sus \ci{documentclass} valida \index{paberi
formaat}paberi formaati. Sellest lÃ¤htudes mÃ¤Ã¤rab ta automaatselt Ãµige
suurusega \wi{Ã¤Ã¤red}, kuid mÃµnikord eeldefineeritud vÃ¤Ã¤rtused ei sobi.
Loomulikult saab neid muuta.
%no idea why this is needed here ...
\thispagestyle{fancyplain}%
Joonisel~\ref{fig:layout} on kujutatud kÃµik parameetrid, mida muuta saab.
See joonis on tehtud paketiga \pai{layout} komplektist Tools.%
\footnote{\CTAN|pkg/tools|}

\textbf{OOTA!} \ldots{} Enne, kui lÃ¤hed kaasa "`Teeme selle kitsa
lehekÃ¼lje veidi laiemaks"' hullusega, mÃµtle mÃµni sekund jÃ¤rele. Nagu
enamiku asjadega \LaTeX is, on ka siin kindel pÃµhjus, miks lehekÃ¼lje
kujundus just selline on.

Muidugi, vÃµrreldes \wi{MS Word}i standardlehekÃ¼ljega tundub \LaTeX i
lehekÃ¼lg kohutavalt kitsas. Kuid vaata mÃµnda raamatut\footnote{See
tÃ¤hendab, tÃµelist raamatut, mille on vÃ¤lja andnud tuntud kirjastus.} ja
loe kokku sÃ¼mbolid tavalises tekstireas. Ilmneb, et reas ei ole rohkem
kui umbes 66 sÃ¼mbolit. SeejÃ¤rel tee sama \LaTeX i lehekÃ¼ljega. Selgub,
et ka seal on Ã¼hes reas umbes 66 sÃ¼mbolit. Kogemus nÃ¤itab, et
lugemine muutub raskeks niipea, kui reas on sÃ¼mboleid rohkem. See tuleb
sellest, et silmadel on raske hÃ¼pata rea lÃµpust jÃ¤rgmise rea
algusesse. Samal pÃµhjusel trÃ¼kitakse ka ajalehti mitmes veerus.

Seega tuleb pÃµhiteksti laiust suurendades arvestada, et teose lugejatel
tehakse niimoodi elu raskemaks. Kuid aitab hoiatustest, lubasime
rÃ¤Ã¤kida, kuidas seda teha \ldots

\LaTeX is on nende parameetrite muutmiseks kaks kÃ¤sku, mis tavaliselt
antakse dokumendi preambulis.

Esimene kÃ¤sk omistab Ã¼kskÃµik millise parameetri vÃ¤Ã¤rtuseks fikseeritud
pikkuse:
\begin{lscommand}
\ci{setlength}\verb|{|\emph{parameeter}\verb|}{|\emph{pikkus}\verb|}|
\end{lscommand}
\noindent Teine kÃ¤sk liidab Ã¼kskÃµik millisele parameetri vÃ¤Ã¤rtusele
pikkuse:
\begin{lscommand}
\ci{addtolength}\verb|{|\emph{parameeter}\verb|}{|\emph{pikkus}\verb|}|
\end{lscommand}

Teine kÃ¤sk on tegelikult kasulikum kui kÃ¤sk \ci{setlength}, sest ta
tÃ¶Ã¶tab relatiivselt senise seadistuse suhtes. Et liita Ã¼ldisele teksti
laiusele Ã¼ks sentimeeter, vÃµib dokumendi preambulisse kirjutada
jÃ¤rgmised read:
\begin{code}
\verb|\addtolength{\hoffset}{-0.5cm}|\\
\verb|\addtolength{\textwidth}{1cm}|
\end{code}

Selles kontekstis vÃµib heita pilgu ka paketile \pai{calc}. See vÃµimaldab
kasutada aritmeetilisi tehteid nii kÃ¤su \ci{setlength} argumendis kui ka
muudes kohtades, kus funktsioonile antakse ette arvulisi vÃ¤Ã¤rtusi.

\section{Veel nippe pikkustega}

Kus vÃµimalik, tasuks \LaTeX i dokumentides mitte kasutada absoluutseid
pikkusi, vaid pÃ¼Ã¼da asju taandada muude lehekÃ¼ljeelementide laiustele
vÃµi kÃµrgustele. NÃ¤iteks joonise laiuse puhul vÃµiks aluseks olla
\verb|\textwidth|, et joonis lehekÃ¼lje tÃ¤idaks.

Kolme kÃ¤suga saab mÃ¤Ã¤rata tekstifraasi laiust, kÃµrgust ja sÃ¼gavust.

\begin{lscommand}
\ci{settowidth}\verb|{|\emph{muutuja}\verb|}{|\emph{tekst}\verb|}|\\
\ci{settoheight}\verb|{|\emph{muutuja}\verb|}{|\emph{tekst}\verb|}|\\
\ci{settodepth}\verb|{|\emph{muutuja}\verb|}{|\emph{tekst}\verb|}|
\end{lscommand}

\noindent JÃ¤rgmine nÃ¤ide demonstreerib nende kÃ¤skude vÃµimalikku
rakendust.

\begin{example}
\newenvironment{muutkirj}[1]{%
  \settowidth{\parindent}{#1:\ }
  \makebox[0pt][r]{#1:\ }}{}
\begin{displaymath}
a^2+b^2=c^2
\end{displaymath}

\begin{muutkirj}{Kus}$a$, $b$ --
on tÃ¤isnurga lÃ¤hiskÃ¼ljed
tÃ¤isnurkses kolmnurgas.

$c$ -- on kolmnurga hÃ¼potenuus
ja tunneb end Ã¼ksikuna.

$d$ -- ei esine siin Ã¼ldse.
Kas see pole mÃµistatuslik?
\end{muutkirj}
\end{example}
\enlargethispage{\baselineskip}

\section{Kastid}

\LaTeX{} ehitab lehekÃ¼lgi kaste paigutades. Alustuseks on iga tÃ¤ht Ã¼ks
vÃ¤ike \wi{kast}, need liimitakse teiste tÃ¤htedega kokku sÃµnaks. SÃµnad
omakorda liimitakse teiste sÃµnade kÃ¼lge; seda tehakse spetsiaalse
elastse liimiga, tÃ¤nu millele on sÃµnade jada vÃµimalik kokku suruda vÃµi
vÃ¤lja venitada, et rida saaks lehekÃ¼ljel tÃ¤pselt tÃ¤idetud.

Muidugi on see tegelikult toimuvast vÃ¤ga lihtsustatud ettekujutus, kuid
pÃµhimÃµte on selles, et \TeX{} tegutseb \wi{liim}i ja kastidega. TÃ¤hed ei
ole ainsad, mis vÃµivad kastides olla. Kasti sisse vÃµib panna peaaegu
Ã¼kskÃµik mida, kaasa arvatud teisi kaste. Iga kasti kÃ¤sitleb \LaTeX{}
nii, nagu oleks see Ã¼ksainus tÃ¤ht.

Eelmises peatÃ¼kkides juba esines mÃµningaid kaste, kuigi siis seda ei
mainitud. NÃ¤iteks keskkond \ei{tabular} ja kÃ¤sk \ci{includegraphics}
moodustavad kasti. Seega vÃµib kaks tabelit vÃµi pilti\index{joonised}
lihtsasti asetada teineteise kÃµrvale. Tuleb ainult jÃ¤lgida, et nende
kogulaius ei oleks teksti laiusest suurem.

Kasti sisse saab panna ka suvalise lÃµigu kas kÃ¤suga

\begin{lscommand}
\ci{parbox}\verb|[|\emph{asend}\verb|]{|\emph{laius}\verb|}{|\emph{tekst}\verb|}|
\end{lscommand}

\noindent vÃµi keskkonnaga

\begin{lscommand}
\verb|\begin{|\ei{minipage}\verb|}[|\emph{asend}\verb|]{|\emph{laius}\verb|}|
\emph{tekst} \verb|\end{|\ei{minipage}\verb|}|
\end{lscommand}

\noindent Argument \emph{asend} vÃµib olla Ã¼ks tÃ¤htedest \texttt{c},
\texttt{t} vÃµi \texttt{b} ning sellega mÃ¤Ã¤ratakse kasti vertikaalne
joondus Ã¼lejÃ¤Ã¤nud teksti alusjoone suhtes. Argument \emph{laius} on
pikkusetÃ¼Ã¼pi ja mÃ¤Ã¤rab kasti laiuse. Keskkonna \ei{minipage} ja kÃ¤su
\ci{parbox} peamine erinevus on see, et kÃ¤su \ci{parbox} sees ei saa
kasutada kÃµiki kÃ¤ske ja keskkondi, samas kui keskkonna \ei{minipage}
sees on peaaegu kÃµik vÃµimalik.

Sellal kui kÃ¤sk \ci{parbox} pakib sisse terve lÃµigu, koos reamurdmiste
ja kÃµige muuga, on olemas ka klass kastikÃ¤ske, mis tegutsevad ainult
horisontaalselt joondatud materjalil. Ãœhte neist me juba tunneme, nimelt
\ci{mbox}. See kÃ¤sk seob lihtsalt rea kaste Ã¼heks kastiks ning selle
abil saab takistada \LaTeX il kahte sÃµna teineteisest eraldamast. Kuna
kaste vÃµib panna kastide sisse, on nende horisontaalsete kastipakkijate
paindlikkus piiramatu.

\begin{lscommand}
\ci{makebox}\verb|[|\emph{laius}\verb|][|\emph{asend}\verb|]{|\emph{tekst}\verb|}|
\end{lscommand}

\noindent Argument \emph{laius} mÃ¤Ã¤rab tulemuskasti suuruse
vÃ¤ljastpoolt vaadates.\footnote{See vÃµib olla ka vÃ¤iksem
kui kasti sees olev materjal. Laiuseks vÃµib panna isegi \texttt{0pt},
millega kasti sees olev tekst trÃ¼kitakse nii, et see Ã¼mbritsevaid kaste
ei mÃµjuta.} Peale pikkusetÃ¼Ã¼pi vÃ¤Ã¤rtuste vÃµib argumendis \emph{laius}
kasutada ka suurusi \ci{width}, \ci{height}, \ci{depth} ja
\ci{totalheight}. Need kajastavad vormindatud \emph{tekst}i mÃµÃµtmisel
saadud vÃ¤Ã¤rtusi. Argument \emph{asend} on Ã¼ksainus tÃ¤ht:
\texttt{c} (keskele), \texttt{l} (vasakule), \texttt{r} (paremale) vÃµi
\texttt{s} (laotatud laiali kogu kasti alale).

KÃ¤sk \ci{framebox} tÃ¶Ã¶tab tÃ¤pselt samamoodi nagu \ci{makebox}, ainult
lisaks joonistab teksti Ã¼mber raami.

JÃ¤rgmises nÃ¤ites demonstreeritakse mÃµningaid asju, mida saab kÃ¤skudega
\ci{makebox} ja \ci{framebox} teha.

\begin{example}
\makebox[\textwidth]{%
    k e s k e l}\par
\makebox[\textwidth][s]{%
    l a o t a t u d}\par
\framebox[1.1\width]{Olen
    nÃ¼Ã¼d raami sees!} \par
\framebox[0.8\width][r]{Bumm,
    ma olen liiga lai} \par
\framebox[1cm][l]{pole vahet,
    mina ka}
Kas seda saab lugeda?
\end{example}

NÃ¼Ã¼d kui me oskame juhtida horisontaalset, on jÃ¤rgmine ilmne samm minna
vertikaalseks.\footnote{TÃ¤ielik juhtimine saavutatakse korraga
horisontaalset ja vertikaalset juhtides \ldots} \LaTeX i jaoks pole
see probleem. KÃ¤sk

\begin{lscommand}
\ci{raisebox}\verb|{|\emph{tÃµste}\verb|}[|\emph{ulatus alusjoonest
Ã¼les}\verb|][|\emph{ulatus alusjoonest
alla}\verb|]{|\emph{tekst}\verb|}|
\end{lscommand}
\noindent vÃµimaldab mÃ¤Ã¤rata kasti vertikaalseid omadusi. Esimeses kolmes
argumendis vÃµib kasutada suurusi \ci{width}, \ci{height}, \ci{depth} ja
\ci{totalheight}, et tegutseda sÃµltuvalt argumendis \emph{tekst} oleva
kasti suurusest.

\begin{example}
\raisebox{0pt}[0pt][0pt]{\Large%
\textbf{Aaaa\raisebox{-0.3ex}{a}%
\raisebox{-0.7ex}{aa}%
\raisebox{-1.2ex}{pp}%
\raisebox{-2.2ex}{i}%
\raisebox{-4.5ex}{i}}}
hÃ¼Ã¼dis ta, kuid isegi reas
jÃ¤rgmine ei mÃ¤rganud, et temaga
oli juhtunud midagi kohutavat.
\end{example}

\section{Jooned}
\label{sec:rule}

MÃµned lehekÃ¼ljed tagasi esines kÃ¤sk

\begin{lscommand}
\ci{rule}\verb|[|\emph{tÃµste}\verb|]{|\emph{laius}\verb|}{|\emph{kÃµrgus}\verb|}|
\end{lscommand}

\noindent Tavakasutuses moodustab see hariliku musta kasti.

\begin{example}
\rule{3mm}{.1pt}%
\rule[-1mm]{5mm}{1cm}%
\rule{3mm}{.1pt}%
\rule[1mm]{1cm}{5mm}%
\rule{3mm}{.1pt}
\end{example}

\noindent See on kasulik vertikaalsete ja horisontaalsete joonte
tÃµmbamiseks. NÃ¤iteks tiitellehe jooned on loodud kÃ¤suga \ci{rule}.

\bigskip
{\flushright LÃµpp.\par}

%

% Local Variables:
% TeX-master: "lshort2e"
% mode: latex
% mode: flyspell
% End:
</pre></body></html>